Правові аспекти працевлаштування висококваліфікованих працівників-мігрантів у Європейському Союзі - Т. Кортукова (Науковий вісник Національної академії внутрішніх справ, 2021)
У статті проаналізовано ключові зміни у вторинному праві Європейського Союзу у сфері правового регулювання працевлаштування висококваліфікованих працівників-мігрантів. Мета статті – на підставі наукових здобутків, правових актів та інших джерел проаналізувати правові аспекти працевлаштування висококваліфікованих працівників-мігрантів у Європейському Союзі. Це потребує виконання низки завдань, зокрема: з’ясувати специфіку правових аспектів працевлаштування висококваліфікованих працівників-мігрантів у Європейському Союзі; висвітлити суть Директиви ЄС 2009/50 про блакитні карти та Директиви 2016/801 про умови в’їзду та проживання громадян третіх країн з метою проведення досліджень, навчання, підвищення кваліфікації, волонтерства, обміну учнями або освітніх проєктів і роботи за програмою au pair; визначити сучасні тенденції розвитку правового регулювання працевлаштування висококваліфікованих працівників-мігрантів у Європейському Союзі. Методологічна основа статті передбачала використання методів аналізу й синтезу, дедукції та індукції, прогнозування та моделювання. Дослідження правових аспектів працевлаштування висококваліфікованих працівників-мігрантів у Європейському Союзі було б також неможливим і без використання спеціальних методів пізнання, які охоплюють порівняльно-правовий, історико-правовий, формально-юридичний та структурно-функціональний методи. Наукова новизна. З огляду на потребу Європейського Союзу в залученні висококваліфікованих мігрантів, реформування законодавства, що регулює імміграцію висококваліфікованих мігрантів, має бути спрямоване на зниження бар’єрів для в’їзду, а також спрощення та гармонізація процедури прийому висококваліфікованих громадян третіх країн. Крім того, блакитна карта не повинна бути виключно тимчасовим дозволом на роботу. У цьому контексті можна запропонувати подовження терміну надання блакитної карти із трьох до п’яти років, що дасть змогу висококваліфікованим працівникам-мігрантам згодом отримати дозвіл на постійне проживання відповідно до законодавства Європейського Союзу. Висновки. У межах Європейського Союзу однією з реформ у сфері правового регулювання працевлаштування висококваліфікованих працівників-мігрантів стало прийняття Директиви про блакитну карту. Завдання цієї Директиви передбачали впорядкування міграційних процесів висококваліфікованих іммігрантів у Європейському Союзі та запровадження єдиної процедури подання заявок для висококваліфікованих іммігрантів. Проте національна імміграційна політика держав – членів Європейського Союзу щодо висококваліфікованих працівників істотно різниться. Тому, попри те, що блакитна карта була запроваджена з метою залучення висококваліфікованих мігрантів до Європейського Союзу, більшість держав-членів не готові делегувати рішення в цій сфері на наднаціональний рівень інституціям Європейського Союзу. У цьому контексті важливими також є перенесення правового регулювання висококваліфікованої імміграції на наднаціональний рівень Європейського Союзу та гармонізація цієї сфери з національним законодавством держав – членів Європейського Союзу. Ключові слова: міграція; трудова міграція; громадянин; треті країни; блакитна карта; висококваліфікований мігрант.